I antikken
oppstod det i landene mellom Eufrat og Tigris
et mektig kongedømme: Akkad.
Og i generasjoner hersket krigerne herfra, de svarte skorpionene,
over stammene i nærheten.
De hadde sverget å kjempe til siste mann
heller enn å svikte sin herre,
og fyrster og keisere ville gjerne ha dem som livvakter.
Den fremste av de svarte skorpionene var Ashur.
Men sønnen hans, Mathayus...
Ashur ville ikke la sønnen forsøke
å bli tatt opp blant de svarte skorpionene.
Jeg må følge min tro, og jeg forbyr deg å delta i lekene i morgen.
Du tror det bare handler om ære.
Det gjør det ikke.
Jeg har gjort ting som ikke er ærefulle.
Det sverger jeg på.
Men som mange gutter på hans alder
brydde ikke Mathayus seg om farens advarsler.
Dere 24 gutter skal nå vise
hvor gode dere er til å slåss.
Bare 12 av dere kommer videre
og får trene i seks år, til dere blir de fremste blant krigere.
Svarte skorpioner!
Klar!
Til kamp!
Vis litt mot hvis dere vil bli skorpioner!
Nåde er svakhet!
- Layla? - Mathayus? Jeg trodde faren din...
- Jeg snek meg ut. - Du er gal.
Jeg er gal?
Jeg kan slåss like bra som noen gutt.
Jaså?
- Bevis det! - Stopp!
Jenter får ikke delta i lekene.
Slipp henne!
Lille krek!
Ta ham!
Få ham tilbake! Hvor tror du du skal?
Vanærer du lekene ved å avbryte dem?
Hvis du krummer et hår på hans hode, dreper jeg deg.
Trekk våpen.
Jeg er ikke i humør til å drepe i dag.
Far!
Arrester begge to!
- Og jenta. - Vent!
Kong Hammurabi!
De gjør narr av de eldgamle lekene og fornærmer meg,
lederen for hæren din.
Det kan hende, Sargon.
Men Ashur har fortjent litt overbærenhet.
Jeg er deg stor takk skyldig, Herre. Som alltid.
Og du kan gjøre gjengjeld
ved å sende gutten for å trene med skorpionene.
Hvis han blir en halvparten så god leiesoldat som sin far,
tjener han landet på en god måte.
Du skal få unngjelde for dette.
Det lover jeg.
Kongens general, Sargon, var misunnelig på Ashurs berømmelse.
Og nå kjente hatet hans ingen grenser.
Far!
Selv om han ikke hadde bevis, skjønte Mathayus godt
hvem som hadde gjort det mot faren.
Han sverget å bli en ekte kriger.
Du slåss som en kvinne.
Seks år gikk.
Mathayus dro fra Nippur som gutt, og kom hjem som mann.
Og han fant snart ut at mye hadde skjedd i mellomtiden.
I disse seks årene har dere ikke møtt slekt og venner,
bare sverdet, skjoldet og spydet.
Dere har trent hardt.
Noen har ikke klart seg.
Dere som står foran meg
er Akkadias ypperste krigere,
De svarte skorpioners orden.
Gå med stolthet dit kongen sender dere.
Kjemp med ære!
Fyll landets kister med gull,
og gjør ære på familienavnet deres!
Mamma!
Se på deg. Nå er du en mann!
Jeg kjente deg knapt igjen.
Mathayus! Mathayus!
- Mathayus! - Noah!
Gir de deg stein å spise?
Du har også vokst, ser jeg.
Han spiser Enkis porsjoner også.
Hvor er Enki? Hvorfor kom ikke han?
- Han rømte hjemmefra i fjor. - Han ville søke lykken.
Han kommer nok tilbake.
Se på den stolte nye svarte skorpionen.
Jeg ser du har kommet for å vise respekt, Layla.
Jeg kan slå deg, ikke glem det.
- Stikker den? - Bare hvis du tør å ta på den.
Snu dere og hyll
Sargon, kongen deres!
Kong Sargon!
- Jeg hørte rykter. - De var sanne.
Hammurabi døde ikke i en ulykke. Sargon drepte ham.
Det er farlig å snakke slik.
Pass på ordene dine.
Vår stjerneelev, Herre.
Du ser kjent ut. Kjenner jeg deg?
Det tror jeg ikke, Herre.
Ashur var faren hans.
Faren din var en dyktig kriger og en patriot.
Du vil nok gjøre ære på hans minne.
Send ham til palasset senere.
Jeg har et spesialoppdrag til ham.
Kaller du deg en kriger?
Kom deg opp!
Du bør vise meg noen ferdigheter.
Er det alt du har?
Du er ikke verdt noe.
Ikke bare stå der.
Kom hit.
Du kan ikke være beskjeden når du har skorpionen på skulderen.
Du tenker på tatoveringene deres.
Én for hver mann de har drept.
Ville ikke du likt å hatt noen selv?
Hvis de fortjener å dø, ja.
Alle fortjener å dø.
Spørsmålet er bare hvordan og når.
Som en av mine livvakter
er det din jobb å sørge for at du dør lenge før meg.
Dine livvakter?
Det er en stor ære, Mathayus.
I tillegg til ferdighetene og styrken som de sier du har,
må du først og fremst være fullstendig lojal mot meg,
kongen din.
Vis ham hva jeg mener.
Ære være Sargon!
Er du så lojal, Mathayus?
Jeg...
Ja,
Herre.
Bra. Da vil du få gull og ære.
Men hvis du sviker meg én gang,
vil du be til gudene om å få dø fort.
Vi snakkes i morgen tidlig.
Velg én til natten. Eller to eller tre.
Ikke slit deg helt ut.
Eller tre.
Jeg hører du er god med sverdet.
Jeg er ikke noen ekspert ennå, Herre, men jeg lærer fort.
Jeg liker deg, Mathayus.
Hent fangen.
Noen hørte at han snakket ille om meg.
Det er det dødsstraff for.
- Vent. Det er min... - Jeg vet det.
Straffer du ham selv,
beviser du hvor lojal du er mot meg.
Du kan få gjøre det raskt.
Mathayus! Jeg beklager.
Er det sant?
Snakket du ille om kongen?
- Mathayus! Vær så snill! - Svar meg!
Er anklagene sanne?
Ja.
Da fortjener du straffen.
Du har ikke bare sveket kongen, men også familien din.
Og du har vanæret fars navn.
For enhver pris, ikke rykk til.
Løp, Noah!
Jeg sa løp!
- Nei! Vi blir her og slåss sammen! - Løp.
Mathayus, bak deg!
Du drepte min far.
Dette er for ham.
Faren din var en forræder.
Sønnene hans også.
Like for like.
Kom igjen! Ut vinduet.
Drep dem!
Noah, kom igjen!
Kom tilbake! Stopp!
Løp! Løp!
Hold deg fast!
Noah, hva er galt?
Hold deg fast. Snart i sikkerhet.
Noah.
Hva er galt?
Noah!
Hold deg fast!
Noah!
Noah.
Nå hadde han brorens blod på hendene,
og hevnen hadde brent seg inn i Mathayus' hjerte.
Skal vi drepe ham nå, eller ta ham med levende?
Ingen av delene. Jeg har egne planer for ham.
Din idiot! Jeg kommer til å stinke fisk i en uke.
- Hva gjør du her? - Og jeg hater makrell.
Neste gang blir det tunfisk.
Layla, hvorfor følger du etter meg?
For det første følger jeg ikke etter deg.
Jeg rømmer, jeg også.
Jeg er lovet bort til den tykke sauehandleren, Muktil.
- Bryllupet står om en uke. - Gratulerer.
Du synes det er morsomt.
Jeg vet ikke hva som lukter verst, han eller sauene.
Mathayus, jeg vil oppleve eventyr.
Og kamp. Som en mann.
Det er ett lite problem.
- Du er ikke en mann. - Bra du legger merke til det.
Hei!
Jeg hørte at du prøvde å drepe Sargon.
Hør her. En dag skal jeg drepe den kjøteren.
Alle vet at han ofrer til de onde gudene,
og at de har gitt ham krefter i svart magi.
Du trenger all hjelpen du kan få.
Flott, men en jente kommer bare i veien.
Jeg er ikke bare en jente.
Vi er ikke unger som leker lenger.
Hos de svarte skorpionene lærer man visst også
hvordan man blir en arrogant drittsekk.
Gratulerer, du besto eksamen med glans.
Dra hjem, Layla. Gjør sauehandleren ulykkelig.
Greit! Hvis det er det du vil. Klar deg alene.
- Flott. - Flott.
- Til Egypt. - Ti stykker.
Billett til Egypt for én.
Ti stykker.
Ti? Det er ganske dyrt.
Én ekstra for forsikring.
Og det anbefales, for det er sjørøvere,
fiendtlige innfødte og stormer.
Bare billetten.
Sjørøveriet har visst begynt allerede.
- Egypt. For én. - Ti stykker.
Unnskyld meg.
Ikke snik!
Hva snakker du om?
Jeg gikk ut av køen et øyeblikk for å slå lens.
Løgner. Greker.
Frue, jeg ber deg å ikke blande de ordene.
Krek.
Til faraoenes land, min gode mann.
Ti stykker.
Billett.
Du følger etter meg.
Bare innrøm det.
Dette kommer kanskje som en overraskelse,
men ikke alt skjer på grunn av deg.
- Hvorfor skal du til Egypt, da? - Fordi...
Alle bør se pyramidene én gang i livet.
Hvorfor skal du til Egypt?
Personlige grunner,
det angår ikke deg.
Ikke vær beskjeden. Du vet jeg får det ut av deg.
Greit. Min far var en av faraos livvakter, og reddet livet hans.
Jeg vil spørre om han, som gjengjeld, kan låne meg
Osiris' spyd for å bekjempe Sargon.
Farao i Egypt
skal altså låne ut ett av verdens mest berømte våpen
til en 19-åring som han aldri har hørt om?
- Spurte jeg hva du mener? - Faktisk
har hun rett. Det ville ikke fungere.
Men først og fremst fordi Osiris' spyd
bare virker mot egyptiske monstre.
Som flygende skarabeer, sfinkser og forheksede mumier.
Og hvordan vet du det?
Jeg har gode forbindelser, kan du si.
Jaså? Og hvem er du da?
Aristofanes fra Náxos.
I motsetning til Aristofanes fra Korint. Elendig forfatter.
Jeg snakker 20 språk flytende, og 20 rimelig greit.
Så hvis du trenger oversettelse...
Jada. Hvordan hørte du om Osiris' spyd?
Jeg er dikter og skuespillforfatter, av og til musiker.
Og sist var jeg hoffdikter hos kongen av Elam.
Tyrann. Håper han råtner i dødsriket for sin mangel på estetikk.
Hørte det fra en av yppersteprestene hans.
Men du tenker i de rette baner.
Skal du bekjempe en som Sargon, som kan svartekunster,
må du har et virkelig mektig våpen.
Hva da?
La oss tenke.
Du har Zevs' hammer. Nei, for uhåndterlig.
Kronos' skjold. Det har jeg ingen tro på.
Kappen til...
Jeg har det! Demokles' sverd!
Hva for noe?
Demokles, vet du.
Dømt til å dø tusen ganger
for sverdet han brukte til å drepe kong Philpman.
Hva lærer de ungene på skolene i Akkadia?
Å ikke ta andre menns sverd.
Uansett,
i følge Herodots Historie, bok fem,
ble Demokles' beryktede sverd forvandlet, av et lyn fra Zevs,
til et fantastisk våpen som kunne skjære gjennom alt.
Dødelige og udødelige.
Og det ble gitt som gave til dronningen av Dødsriket.
Sier du at det kan skjære gjennom alt?
Kom igjen.
Hva som helst.
Og vet du hvor sverdet er?
Dette må være den teiteste planen jeg har hørt i dag,
og det sier litt.
Som om du har en bedre idé.
Greit. Jeg har bestemt meg.
Vi skal reise videre til Knossos.
Og så skal du vise meg veien til Demokles' sverd.
Det vil bli svært farlig, min venn.
Dødsriket er et fryktelig sted, fullt av fordømte sjeler,
- som lider grusomme... - Hvor mye skal du ha?
Enerett til å komponere en ode om heltedåden din
og hundre sølvstater, til utgiftene.
Vent. Hundre?
Det er småpenger for å risikere livet.
En dame gir ikke så lett avkall på medgiften sin.
- Nå igjen. - For det første blir jeg med.
Vent. Glem det.
For det andre skal du behandle meg som en likemann.
Om ikke overmann.
For det trettifemte må du vaske undertøyet mitt i rosevann.
For det førtisjette må du bade føttene mine i olivenolje hver dag.
Nå holder det.
Hei, greker.
Kall meg Ari, søta.
I tilfelle du får lyst til å stikke av,
eller stjele pengene, bør du vite dette.
Akkadiske kvinner er like gode med dolken som mennene.
Det er nok ikke det eneste du er god til, fagre jomfru.
Din skjønnhet gjør selv gudinnene misunnelige.
Spar de fine ordene til skribleriene dine.
Fokuser på jobben her og nå,
som er å få oss inn der.
I live.
Selvsagt.
Kanskje Layla kan bruke sin kvinnelige sjarm
til å distrahere vaktene så vi kommer forbi.
Dette må jeg se.
Hei, gutter. Er det ikke en fin kveld?
Konkubinene på baksiden.
- Stilig. - Er hun ikke sjarmerende?
Du skal se henne når hun er sint.
Folkens!
Kom igjen, la oss gå.
Disse nøklene får oss inn i palasset.
Men så må vi finne labyrinten.
Portalen til Dødsriket står midt i labyrinten.
Dukk!
La oss gå.
Inntrengere i palasset!
Stopp dem!
Inntrengere!
Skynd dere.
- Kom igjen. - Kom igjen.
Jeg er inne!
Kom igjen!
- Pass på sverdet. - Jeg tror jeg har funnet noe.
- Jeg tror det er en spake. - Ikke rør den.
- Går det bra? - Ja.
Det går bra med meg også. Tusen takk.
Hvem er dere?
Hvorfor er dere fanget her?
Han sier at de er fanger fra mange land.
Alle ble tatt med hit som fôr til minotauren.
Hva for noe?
Hva kan man forvente fra folk som skriver på leirtavler?
Minotauren.
Et vesen som er halvt mann, halvt okse.
Et sinnsykt monster som må fôres med menneskekjøtt hver dag.
Kong Minos tror at minotauren beskytter byen,
og så lenge den lever,
kommer han til å herske, og det vil gå folket godt.
Når hadde du tenkt å si det til oss?
Ved en passende anledning.
Du bør snakke tidligere neste gang. Vi vet ikke hvem han er.
Hvem blir med og bekjemper monsteret?
Vil dere heller være redde,
og leve et par ynkelige dager til,
enn å kjempe tappert for friheten?
Det er bortkastet, min venn. Alle er slaver av sin egen frykt.
Da er det oss tre.
Jeg kommer bare i veien.
Utvilsomt.
Hun kom i alle fall godt utstyrt.
Flott.
Denne veien.
Hold deg bak meg.
Som du vil.
Jeg har aldri hørt deg si det før.
Du er vel ikke redd?
Ikke vær dum.
- Du? - Ærlig talt.
- Hørte du det? - Ja.
Hvilken vei?
La oss gå denne veien.
Greit.
Akkadieren så kjent ut.
Hvem var faren hans?
En kjent leiesoldat som het Ashur.
Jeg var redd for det.
Menn.
Den illyriske ære kaller.
Ja, jeg var redd for det.
Det føles som vi går i sirkel. Var vi ikke her nettopp?
Hva pokker er dette?
Det lukter av død.
Hva?
Tilbake.
Her.
Hvor skal du?
Nå er jeg redd.
La oss gå.
Nå!
Bør ikke vi følge etter?
Han er gal.
Eller ikke.
Helt utrolig.
Layla!
- Stygge kjøttstykke! - Mora di er ei ku!
Ikke vær redd.
Det var ikke dypt.
Litt høyere, så hadde du hatt problemer.
Litt høyrere, så får du kanskje problemer.
Det kommer til å gå bra.
Vent her.
Stillheten er takk nok.
Var det deg?
Musikk kan mildne selv de villeste dyr.
Hei, det høres skikkelig bra ut.
Jeg kondolerer,
men er svært takknemlig for hjelpen.
Det var en gjeld til din far.
Vi kjempet sammen mot Hetittene.
Og han reddet livet mitt.
Da er gjelden betalt.
Visst pokker. La oss dra, menn.
Der vi skal, kan vi trenge modige krigere.
Sammen er vi sterke og kan bli svært rike.
Hvor?
Fortell det.
Fortell det du.
Jeg forteller det.
Dødsriket.
Aha, Dødsriket.
Det er en portal i midten av labyrinten.
Dere får ha lykke til.
Ingen har kommet ut derfra i live.
- Gilgamesh gjorde. - Ukjent for meg.
- Herodot også. - Sier han.
Vet du hva han sier ellers?
Da han besøkte Dødsriket, så han
nok gull, diamanter og rubiner til å fylle tusen arenaer.
Han tråkket på en formue med hvert skritt.
Men dere veteraner er vel ikke interessert i en like farlig reise
som den gamle greske historikeren la ut på.
Som en dikter, en akkadisk unggutt og en jente nå skal legge ut på.
Grekere. Grekere.
Greit.
Vent. Hvorfor blir han med?
Jeg trodde vi kunne trenge en ekstra mann.
Jeg sa at Dødsriket var en snarvei til Kina.
Og nå da?
Portalen er her et sted.
- Hvor er døren? - Hva?
Døren vi nettopp kom gjennom!
Disse må bety noe.
Se.
Inngangen må være her et sted.
Jeg forstår det ikke.
Nå begynner det.
Ja! Ja! Ja!
Hva er det?
Hva skjer?
Kan noen fortelle meg hva som foregår?
Ari, hva er det som foregår?
Herodot hadde rett.
Hva skjer?
Ikke si det en gang til. Greker!
Gå ut i troen din.
Mathayus, min sønn, følg alltid troen din.
Tro, min sønn. La den veilede deg.
Det er fantastisk hva tro kan gjøre.
- Flott, akkadier. - Hvordan visste du det?
Jeg gjorde ikke det.
Ingenting er visst slik det virker som.
Hva er det?
Å, ja.
Herodot sier at en levende bare kan være i Dødsriket
i én time før de tappes for liv,
og han eller hun
blir til stein.
La oss komme oss av gårde.
Går det bra?
Jada.
Et fint sted å besøke, men...
Vi kommer til å dø her, alle sammen.
Imponerede, unge mann.
Nå skal vi se om han kommer tilbake i live.
Vent.
Hva skjer, Ari?
Et dårlig tegn.
La oss dra.
Dette blir bedre og bedre.
Hva pokker er dette?
Vi bør komme oss av gårde.
Hva i gudenes navn var det?
Hører du det?
- Du kan ikke snu nå. - Jeg kan passe på obelisken.
Dette bør dere vite.
Herodot forkledde seg som en død, slik.
Siden de levende ikke får være i Dødsriket,
bør dere også gjøre det.
Og hvis vi blir avslørt?
Da er vi døde uansett.
Hva er det du gjør? Støvete grekere.
Han må være dum.
Hvordan ser jeg ut?
Døden kler deg.
Si fra hvis du ser noen juveler.
Gull. Litt sølv.
Hva som helst.
Så du er ute etter å hevne din far?
Bra. Blod for blod.
Kjente du ham?
Vi utkjempet mange slag, skjold ved skjold.
Brente og plyndret byer.
Gatene rant med blod. Han var litt av en kriger.
- Hva var det? - Jeg hørte noe.
Jeg tror jeg tråkket i noen.
De må ha dratt hit, og så har tiden løpt ut.
Trekk våpen.
Unnskyld, men jeg tror ikke vi skal stjele fra de døde helt ennå.
Kanskje det ikke var en dum idé likevel, hva?
Flott.
Far?
Ikke se på!
Fortsett å gå.
Ikke ha øyekontakt.
Ikke se dem i øynene.
Hva snakker han om?
Han ser ut til å være misfornøyd med snarveien.
Jeg tar meg av pratmakeren.
Å, nei da!
Spar eggen til å kutte løk.
Hei! Spar tungen til å slikke støvlene mine, Pollux.
Ro dere ned!
Ser dere hva dette stedet gjør med oss?
Senere, akkadier.
Har noen sett en eneste, ussel rubin ennå?
"Gull og diamanter og rubiner, så mange at du tråkker på dem."
Det eneste jeg tråkker på, er lik.
- Vær tålmodig, min venn. - Ari, er du sikker på at vi går rett vei?
Hvor nærme er vi sverdet?
Vanskelig å si.
Si det likevel.
Herodot ga desverre ikke så mange detaljer.
- Så du vet ikke. - Ikke akkurat, men...
- Du løy for oss. - Å, nei, nei.
Utseendet bedrar.
For eksempel har vi et spill i Hellas.
Du spiller deg selv.
Spillet endrer seg hele tiden og blir stadig vanskeligere.
Og jo lenger du overlever, og kan spille,
jo nærmere er du å vinne.
Hvordan ligger vi an i spillet?
- Jeg har aldri spilt det. - Greit.
Det minner om mahjong.
Mahjong.
Upålitelige grekere. Lumske kinesere.
Gale akkadiere. Døde mennesker! Fordømte illyriske ære!
Dette bør være verdt det.
Jeg kan ikke tro jeg finner lykken i helvete.
Nå går det bedre i Dødsriket.
Perler.
Hvor er alle sammen?
Vent.
Vi må dra tilbake.
Vi har ikke tid.
Dra du. Jeg venter her.
Greit, la oss dra.
- Som jeg sa, spillet blir lettere. - Ja, jeg forsto det.
Hva var det?
Hvem er du?
Og på hvilken utspekulert måte har dere forstyrret mitt lønnkammer?
Hennes hva for noe?
La meg ordne dette.
Nådig frue, vi er...
Jeg er ikke helt sikker på hvordan vi kom oss hit eller hvem vi er.
For, du skjønner, vi...
...er ydmyke handelsmenn på vei til Kina.
Ja! Landet som denne merkelige fyren kommer fra,
på jakt etter silke, og...
vi må ha gått feil et sted.
Vær stille!
Knel.
Vennene mine kan få more seg med dere.
Jeg vil helst stå.
Men takk likevel.
Jeg er Astarte,
gudinne for kjærlighet og krig.
Ikke bare skal du knele,
du skal krype for meg som en ussel mark.
Ingen grunn til å hisse seg opp.
Vi kan forholde oss til dette som voksne.
Hør her.
Og hør godt etter.
Jeg hersker her som jeg vil.
Jeg kan drepe deg med en håndbevegelse.
Eller, hvis jeg ønsker,
forføre deg
med bare et blikk,
slik at du oppfyller alle mine fordervede
ønsker.
Det kan da alle kvinner gjøre, med å vise litt kløft og lage kyssemunn.
Er du mann eller kvinne?
Du kunne ikke engang forføre en tigger,
selv om du hadde gullmynter mellom lårene.
Gå opp dit og se etter sverdet. Jeg leter her nede.
Uten kreftene som gjør at du kan narre menns øyne,
ville de løpt vekk skrikende.
Hvem vil ha en 5000 år gammel skinnfell?
Uforskammede lille kjøter.
Jeg trenger ikke guddommelige krefter for å rive deg i filler.
Du kommer til å angre på det!
Vent og se, gamle barnerøver.
Jeg skal ødelegge ansiktet ditt.
Flott, så slipper jeg å se på deg.
Er det alt du har?
Du er tryggere her inne enn der ute.
Hvor er du?
Kom igjen, gamle røy!
Der er det!
Demokles' sverd.
Hvis du vil se Kina igjen, trenger vi det sverdet.
- Hore! - Tøyte!
Så du er med på leken.
Hva er det du gjør?
Urettferdig. Du sa ingen magi!
Jeg løy.
Dette blir et langt fall.
Vent, frue.
Det er ikke hennes feil at vi er her. Det er min.
Min arroganse, ikke hennes.
Jeg ber ydmykt om tilgivelse for at vi trenger oss inn på ditt område.
For du er uten like i skjønnehet og ynde.
Fortsett.
Hvis du godtar unnskyldningen og lar oss gå,
sverger jeg som akkadier, og vi holder alltid ord,
at jeg skal bygge et flott tempel til din ære når jeg kommer hjem.
Jeg har tusen templer allerede. Jeg er lei templer.
Men jeg må si
at du har en sjelden fysisk tiltrekningskraft.
Ikke hør på henne!
Hvis du ville bli hos meg,
som gemal,
kunne jeg kanskje la de andre dra.
Unntatt det kreket.
Slipp meg ned! Det er så varmt her oppe!
Mathayus! Mathayus!
Du ville være ung så lenge jeg beholder deg.
Ingen forpliktelser, unntatt
å tjene mine mange og varierte behov.
Han går aldri med på det!
Han elsker meg!
Uansett, hvem ville ligge med deg frivillig?
Fru Astarte,
jeg ville være en tåpe hvis jeg sa nei.
Men jeg har sverget Shamash å hevne min fars død.
Og jeg vil heller være en tåpe enn en løgner.
Du er for feig til å slåss mot meg!
Jeg kjente faren din.
Og han betyr ingenting sammenlignet med meg.
Faren min var en helt.
Mathayus, under overflaten på alle helter,
ligger det et monster.
Ett kyss,
og du er min.
For alltid.
Ved Zevs!
Glem det. Du er ikke min type.
Mathayus!
Mathayus! Forsiktig, det er skarpt.
Her, dette kan du beholde.
Mathayus, tiden er nesten ute.
Bare løp, Mathayus.
Jeg får deg til slutt. Akkurat som din far.
Fort, samme veien som vi kom.
Vi har ikke tid. Løp!
Glemmer du ikke noe?
Hvor er skattene du lovet?
Det er ikke min feil at Herodot ikke var...
Du ofret mennene mine, ditt løgnaktige kryp.
Jeg flår deg levende.
Se!
Fort! Løp! Vi har ikke mye tid! Løp!
Kom igjen!
Kom igjen, skynd dere!
Kom igjen!
Skynd dere!
Ja! Ja!
Å, nei! Pollux!
Vi greide det.
Snarvei du liksom.
Kom deg vekk! Du er vemmelig!
Fru Astarte,
du beærer meg med å komme.
Det er ikke for å ære deg at jeg kommer, Sargon.
En ung venn av deg kom på overraskelsesbesøk nylig.
Det virker som han tørster etter hevn
over deg.
Og han tok noe som har stor affeksjonsverdi for meg.
Et sverd
som fører til mye ødeleggelse hvis det ikke kommer tilbake til Dødsriket
der det hører hjemme.
Jeg vil ha det tilbake.
Og det skal du få, det lover jeg.
Spesielt hvis det kan øke kreftene mine.
Du er grådig, Sargon.
Det liker jeg hos en mann.
Du får alle kreftene du ønsker.
Men først
må du gi meg det største offeret du kan.
Aldri hadde dødelige vært så glade for å se solen igjen
som akkadieren og følgesvennene hans.
Også Fong, som var tilfreds med å dra hjem til Kina den lange veien,
sluttet å klage hele tiden.
Og Mathayus, med det uovervinnelige sverdet i hånden,
så frem til å treffe Sargon igjen.
Mathayus?
Det jeg sa til det gamle hespetreet av en gudinne...
Du vet,
om at du var forelsket i meg.
Jeg sa det bare for å distrahere henne.
Forvirre henne. Kjøpe tid.
Det var det jeg trodde.
Smart.
Ja, det var smart, ikke sant?
Det var det.
Tror du det gudinnen sa var sant?
Under overflaten på alle helter, finnes et monster.
Fra nå av kommer gudinnens beskyttelse til å sørge for
at Akkad for alltid vil bli stort.
Denne feiringen av Astarte blir den største hun har opplevd.
Kongedømmet og kreftene mine kommer til å være uten grenser.
- Ære være Sargon. - Ære være Sargon.
Fong sier han har hatt det hyggelig, men nå drar han tilbake til Kina,
til et enkelt liv som akrobat for keiseren.
Det er synd.
Vi kunne trenge en god mann til.
Han sier at du vil bli mottatt som en helt i Nippur...
...masse gull, og en akkadisk jomfru som du velger selv.
Kom hit! Kom hit!
Hvor skal alle sammen?
Kongen har bedt oss gå til arenaen.
- Alle sammen. - Fortsett, små rotter.
Det er noe som ikke stemmer.
Best du går til arenaen, mens jeg drar til Sargon.
Jeg blir med.
Jeg har aldri likt kongelige varieteer,
og du ser ut som du trenger moralsk støtte.
Hvor er heltemottagelsen?
Bli med henne... en stor folkemengde venter på deg.
Ikke bli drept. Ikke på en god måte heller.
Ikke du heller.
Kom igjen.
Bør ikke vi være diskré, og klatre eller grave en tunnel?
- Har ikke tid. - Stopp! Hvilket ærend har dere?
Jeg er ute etter Sargons svarte blod.
La oss slippe forbi, så skal jeg spare ditt.
Stol på meg, dette vil du egentlig ikke.
Umulig! Hva er dette for trolldom?
Jeg er ikke ute etter dere, men etter demonen Sargon.
Slipp dem forbi.
- Måtte gudene være med deg. - Jeg er med ham.
Jeg har aldri sett et slikt våpen.
Sett deg ned.
Gudinnen Astarte.
Skynd deg!
Vi er omringet.
Kom igjen!
Hvor som helst. Bare løp.
Vent her.
Dette er personlig.
Hvor skal dere to?
Det er ingen seter her. Hvem er den lumske fremmede?
Moren din har seg med vannbøfler.
Han er underholdning, for folkemassen.
Slik at de ikke blir urolige.
King Sargon hilser dere, borgere av Nippur.
Den store gaven deres gir ære
og fremgang til Akkad...
- Store gaven? ...og gudinnen Astartes velsignelse.
Dette lover ikke bra.
Og fryd dere over den nye ånden.
Nå.
Hva skjer?
Hvorfor heller de olje?
Bort fra murene.
Fort! Åpne portene!
Kom dere ut!
Mathayus.
Far?
Hvordan?
Hva er dette for magi?
Nei, min sønn, det er ikke magien du tror.
Det er de fantastiske kreftene i sverdet
som lar oss møtes igjen.
Men jeg så deg.
Jeg så deg i Dødsriket.
Der hører du ikke hjemme.
Bevis at det virkelig er deg.
Husker du
da du var liten gutt,
og noen ganger da du var redd,
tok jeg deg i armene mine og hvisket noe
som bare du og jeg visste?
Husker du det?
Far?
Du var en helt.
Hvorfor var du der?
Vi kan ikke unnslippe skjebnen.
Under overflaten på alle helter
finner du et monster.
Føler du deg mindre uten det spesielle sverdet?
Og det snakker du om, som gjemmer deg bak tryllekunster.
Far sa alltid at du var en feiging.
Skyt han der!
De setter fyr på oss!
Keiserens fest.
Hva?
De skal tenne på oljen og brenne alle sammen!
Greit, la oss skille lag.
Greit.
Vi må ikke la pilene treffe oljen.
Du kom for å hevne faren din, den store helten?
Nå kjemper jeg for mer enn hevn, Sargon.
Jeg kjemper for det min far trodde på.
Og jeg kjemper for det du har ødelagt.
Notér det, skriver.
Det høres ut som et bra ettermæle.
Ari, hiv sverdet til meg.
Sverdet, greker.
Ari.
Juvelene først.
Forsiktig. Det er skarpt.
Ganske riktig, tosk.
Jeg planla alle detaljene i den heltemodige reisen til Dødsriket.
Sverdet gir meg all makt.
Du kan aldri stole på en greker.
Det er ikke personlig, Mathayus.
Men en formue i juveler og en god historie å fortelle...
Hvilken forfatter kan motstå det?
Skriv godt om opplevelsene mine, skriver. Ellers kommer jeg etter deg.
Kongen som ble en gud.
Hva?
Mathayus!
Stol aldri på en greker!
Og jeg er en dikter og ikke en skriver, din idiot.
Mathayus, som svart skorpion må du være lojal mot kongen din.
Du sverget en hellig ed.
Og mørket vokser.
Fong! Stopp pilen!
Få dem ned fra murene
Oljen flyter sammen.
La pilene fly!
Skyt!
Fong! Vi må stoppe flammene før de når murene.
Fong, kom igjen!
Stopp flammene!
Slukk flammene!
Bruk sanden!
Stopp flammene før de når murene!
Skynd deg, Fong!
Ikke la flammene nå murene!
Ikke bra.
Fong, skynd deg, på muren! Vi må slukke det!
Litt av en varm velkomst!
Hva?
Dette er for min far.
Layla, du reddet oss!
Og så, Mathayus, hvorfor skal jeg vise deg nåde?
Du våget å avvise meg.
For ikke å snakke om
at du stjal sverdet mitt.
Fordi, frue,
du får tak i meg til slutt.
Ja.
Det får jeg.
Shamash, hør min bønn.
I tre dager og netter har min sønn sovet som en levende død.
Bring ham tilbake til oss
eller ta ham, jeg ber deg.
Hva er den stanken?
Jeg tror jeg har fortjent et takk.
Jeg planla selvsagt aldri å servere det der.
Ordene mine forteller historien din bra, min venn.
Med tiden vil dine bedrifter bli berømte.
Hvis du bare
slipper meg.
Hei.
Velkommen tilbake.
Borgere i Akkad, jeg presenterer deres nye konge.
Sønn av Hammurabi, Shalmaneser.
Folk i Akkad, vi har vært gjennom en vanskelig tid.
Men solen står atter opp.
Hvor er grekeren?
Han sa noe om Olympia og Neptuns trifork.
Men han ville at du skulle få dette.
Han sa du kom til å forstå.
Hva er det?
Jeg tror det vil gå bra med ham.
Landet, folkets land, kommer til å blir rikt igjen!
- Folk i Akkad... - Skulle ha vært deg.
Nei takk. Ikke min greie.
Og oss?
Vi klarer oss.
Det hadde vært fint å bo i et vakkert palass
med mange tjenere og fint sengetøy.
Jeg trodde du ville være kriger,
reise rundt i verden som en mann.
Jeg likte ikke kamp og dreping like godt som jeg trodde.
At alle menn vet forskjell på rett og galt.
Gjør du?
Men sannheten var
at Mathayus likte kamp og dreping.
Og selv om han elsket Layla, rant krigerens blod
og skorpionens mørke gift fremdeles i årene hans.
Det drev ham ut i verden på nye eventyr
og til nye kamper, helt til en dag
da han vendte tilbake for å bli Skorpionkongen.
Men det er en annen fortelling.